For en deilig dag for jordbærplukking.
Jeg husker ikke når vi var på Donwell sist.
Det husker jeg. Det var for nøyaktig 18 måneder siden.
Knightley trives hos andre, men det gjør ikke vi.
Jeg har forberedt besøket deres, så dagen ikke blir så utrivelig.
Du har ordnet alt så fint for oss.
Far elsker å gå gjennom samlingene dine.
Jeg vil gjerne rekke fram før alle jordbærene er plukket.
Det er en fin avling, og det er riktig tid for å plukke dem.
Det er de fineste bedene jeg sett.
Alle de beste sortene fins her.
Er alt i orden, miss Fairfax?
De er veldig sjeldne.
Der er du, miss Fairfax! Jeg har ventet på deg.
Jeg har funnet en guvernanteplass til deg hos Smallridges i Bath.
Jeg vet at du synes jeg uroer meg for mye over reiseplanene dine.
Det har jeg ikke lagt merke til.
Livet er fullt av katastrofer som kan inntreffe når som helst.
Det virker dumdristig å invitere...
Jeg forstår.
Jeg kan knapt holde ut at søsteren din bor noen timer herfra.
Jeg er en tåpelig mann, ikke sant?
Isabella og jeg har alltid regnet oss selv som heldige,-
- i motsetning til Frank Churchill og Jane Fairfax.
For at vi ikke ble sendt bort da...
Vi fikk bo hjemme med våre egne.
Jeg er glad i mr Weston, men jeg er glad han ikke er min far.
Man vet ikke hva redsel er før man får barn.
Jeg ville ikke byttet en million utflukter mot den kjærligheten.
Og hvem ellers ville latt meg være husfrue på Hartfield?
Skal du fortsatt gjøre den harde reisen til Box Hill?
Og hva mer er... Jeg har til hensikt å komme tilbake.
Miss Fairfax...
- Miss Fairfax! - Å, miss Woodhouse.
Vil du, når de merker at jeg er borte, si at jeg har gått hjem?
- Ja, men du går vel ikke alene? - Jeg er vant til å gå alene.
Det er for langt. Jeg ringer etter vognen.
Jeg vil helst gå.
En blivende guvernante kan ikke være redd.
Det er ingen grunn til å sette deg i fare nå. Det er varmt, du er sliten.
- Jeg ringer etter vognen. - Jeg er sliten.
Men ikke på den vanlige måten.
Miss Woodhouse, vi vet alle at man kan bli sliten i sjelen.
Jeg har kjent meg utmattet så lenge.
Det beste du kan gjøre, er å la meg gå,-
- og si at jeg har gått først når det er nødvendig.
Adjø, miss Woodhouse.
Det slo meg hvor hjemme du virket. Du kunne vært husfrue her.
Jeg tror ikke det. Hartfield holder for meg.
Tenk som du måtte brukt munn på meg om jeg var frue på to gods.
Hvor skal Jane? Hun burde ikke spasere i denne varmen.
Jeg prøvde å hindre henne. Jeg tilbød henne vognen.
Det gjorde jeg! Jeg kunne ikke vært mer omtenksom om jeg var husfrue.
Men hun ville være alene.
Hvem kan klandre henne? Hun får ikke et øyeblikks fred for miss Bates.
Det må ringe i ørene på henne. Å høre på det uendelige pjattet,-
- og med et halvt øre...
Jeg kunne ikke hindre henne. Hun er mer enn halvveis hjemme nå.
- Jeg avskyr denne varmen! - Mrs Weston trodde du hadde falt av.
Men her er du i god behold.
Så trivelig å være fraværende, men i alles tanker.
Jeg skal fortelle de gode nyhetene. Men du trengte ikke å komme.
Da burde jeg ikke kommet. Min tante var syk, så jeg startet sent,-
- og måtte ri i varmen.
Kulde har jeg ingenting imot, men dette...
Mr Knightley hadde rett. Du trengte ikke å gjøre deg bry for vår skyld.
- Du blir kjøligere om du setter deg. - Jeg må snart tilbake igjen.
Det er galskap! Jeg kommer når alle drar.
Jeg så Jane Fairfax spasere hjem. Galskap i denne varmen!
Gå inn og drikk litt. Eller spis litt mat.
Jeg vil ikke ha mat, det er altfor varmt.
Jeg kan kanskje prøve litt øl.
Om det ikke har stått i varmen...
Knightleys samling er virkelig fornem.
Det er fint, men jeg vil ikke reise dit.
Når tante blir bra, reiser jeg utenlands. Jeg må se noen av stedene.
Jeg skal skrive dikt eller tegne på fjelltoppene.
Du drar aldri til Sveits. Din tante og onkel gir deg aldri lov.
Kanskje de blir med. Varme og frisk luft er bra for tante.
Jeg mener det. Jeg vil se noe annet. Ikke se så bedrevitende ut.
Jeg er lei av England.
Lei av å være rik og vellykket? Lei av nytelse?
Du må finne på noen prøvelser og overtale deg selv til å bli.
Skulle jeg være vellykket? Nei. Jeg hindres i alt jeg vil gjøre.
Men du er mer fornøyd nå enn da du kom. Spis litt mer.
Ta en skive kjøtt og et glass øl til,-
- så blir du kanskje like munter som oss andre.
Nei, du er selvsagt min beste kur. Jeg skal sitte sammen med deg.
Du burde bli med til Box Hill.
Det er ikke Sveits, men det er en start. Bli med.
Det blir en fin avveksling for deg.
- Harriet blir med. - Om Harriet skal være med...
Og hvis du vil ha mitt selskap, så blir jeg med.
Jeg vil ikke bli med. Jeg tviler på at noen vil like det.
Kanskje Mr Knightley har funnet en skyggefull plass.
Det er sikkert like varmt i skyggen.
- Skulle ikke du nyte utflukten? - Jo. Det gjør jeg.
Takk.
- Kom, så finner vi de andre. - Uff, varmen er uutholdelig.
Der er du.
For en sørgelig samling.
De ser ut som om de heller ville blitt hjemme.
Jeg er glad for at jeg kom hit. Jeg vil nyte dagen.
Ingen har visst lyst til å dele lunsjen med fluene.
Det er helt og holdent din skyld. Du beordret meg til å bli med.
Jeg har aldri kunnet motstå deg.
Din galante opptreden er ugjendrivelig.
Men ingen andre snakker.
Vi burde ikke snakke tull foran sju tause personer.
Jeg er taus fordi jeg ikke vil forarge noen.
Jeg gjentar det gjerne. Da jeg traff miss Woodhouse første gangen,-
- fant jeg henne uimotståelig! La alle fra Mickleham til Dorking høre det!
Våre venner er umåtelig dumme.
Din kone gjorde rett i å bli hjemme,-
- selv om noen kunne trengt en guvernante...
Hva skal vi gjøre for å få fart på dem? Alt slags tøv duger.
Mine damer og herrer, jeg er blitt beordret av miss Woodhouse,-
- som alltid er selskapets midtpunkt, å spørre hva dere alle tenker på.
Jeg tenker på hvor varmt det er, og hvordan vi skal holde fluene borte.
Hvordan mor har det hjemme, hvor søt Jane er,-
- hvordan skyene forandrer form...
Jeg holder mine tanker før meg selv. Jeg er diskresjonen selv.
Mens visse forlanger at andre skal være indiskré.
Vil miss Woodhouse virkelig vite våre tanker?
Nei, si hva som helst annet enn sannheten!
Jaså? Miss Woodhouse avstår fra sin rett til å få vite hva dere tenker,-
- og ber dere bare om noe underholdende.
Hun vil ha enten noe skarpsindig, prosa eller vers,-
- to moderat skarpsindige bidrag eller tre kjedelige.
Hun lover å le hjertelig uansett.
Da vil jeg gjøre lykke. Tre kjedelige bidrag...
Det passer meg. Så fort jeg åpner munnen, sier jeg noe uinteressant.
Men det blir vanskelig, for du får bare fortelle tre uinteressante ting.
Ja... jeg forstår hva hun mener. Jeg skal forsøke å være stille.
Jeg må være svært ubehagelig i dag.
Jeg liker denne leken. Jeg bidrar med en gåte.
Den er ikke veldig skarpsindig. Hvilke to bokstaver i alfabetet-
- danner sammen fullkommenhet?
To bokstaver?
- Det vet jeg ikke. - Da skal jeg si det. M og A.
Emma. Forstår du nå?
Nå forstår vi hvilke vittigheter som kreves, men han har ødelagt for alle.
Det fullkomne kom for tidlig.
Miss Woodhouse må unnskylde meg og mr E.
Knightley, Jane?
Ingen av oss har noe vittig å si.
Ja, ha meg unnskyldt. Jeg har ikke noe å si som kan more miss Woodhouse.
Skal vi gå en tur, Augusta?
Kom, Jane.
Et lykkelig par. Så godt de passer sammen.
De hadde flaks som fant hverandre etter noen få uker i selskapslivet.
Hvordan kan man lære noen å kjenne om man møter dem på slump i Bath?
Det er bare ved å se kvinner i deres eget hjem og blant sine egne,-
- at man kan danne seg en oppfatning.
Så sant som det er sagt.
Hvor mange har ikke bundet seg etter et kort bekjentskap, og så angret?
Kanskje...
Unnskyld, hva sa du?
Kanskje enkelte binder seg forhastet.
Men det er ofte tid til å sanse seg. Et helt liv om man vil det.
Bare svake personer tror at de vil forbli ulykkelige for alltid.
Jeg burde ha blitt med Elton-paret og sett meg rundt.
Når jeg gifter meg, må en annen velge hustru for meg.
Vil du velge hustru for meg?
Jeg kommer til å like en som du velger. Finn en og oppdra henne.
- Så hun blir som meg? - Absolutt, om du kan.
Jeg påtar meg oppdraget. Du får en sjarmerende hustru.
Hun må være veldig livlig og ha samme nyanse på øynene som deg.
Jeg reiser utenlands i noen år. Når jeg kommer tilbake,-
- kommer jeg og henter min hustru.
Kom, tante. Jeg skal hjelpe deg opp.
Takk, vennen min. En god idé.
En fortreffelig idé. La oss utforske, miss Smith.
Hvordan kan de gå i denne varmen?
Jeg drar fra dette landet så snart jeg får bestilt en billett.
Jeg vil gjerne se utsikten igjen.
- Jeg vil nyte resten av dagen. - Nei, bli hos meg.
- Emma. - Har du sett til Harriet?
Jeg må snakke med deg.
Jeg kan ikke se på den oppførselen din stilletiende.
Det var stygt gjort! Hvordan kunne du være så ufølsom mot miss Bates?
En kvinne i hennes stilling...
Jeg klarte ikke å la være. Ingen kunne klart det.
Og jeg tror ikke hun forsto det.
Det kan jeg forsikre deg at hun gjorde! Hun snakker ikke om annet.
Så tålmodig du må ha vært som har stått ut med henne i alle år!
Jeg er lei for det. Hun er snill, men hun er også litt latterlig.
Ja! Og hvis hun satt godt i det, ville jeg ha oversett det.
Hvis hun var din jevnbyrdige. Men det er hun ikke!
Hun er fattig, Emma.
Hun var velstående, men nå blir hun stadig fattigere.
Hun fortjener din medlidenhet, ikke din forakt!
Det var dårlig gjort.
Er det deg, Emma? Hvordan var det store eventyret?
Var utsikten like overveldende som i boken?
Ja. Virkelig overveldende.
Så godt at du hygget deg.
Du vil vel planlegge enda en utflukt snart?
Planlegger du en ny utflukt snart?
Nei. Nei, jeg tror ikke det.
Det kan bli for mye av det gode.
Be henne gå. Fort! Jeg orker ikke å treffe henne.
Jeg sier at du ikke er frisk. Forhåpentligvis går hun snart.
Miss Woodhouse, jeg beklager at du måtte vente.
Jeg visste ikke... Jeg ventet ikke besøk så tidig.
Jane orker ikke å møte noen.
Hun er... syk... igjen.
Sitt ned.
Jeg tok med en kurv med utfluktsmaten.
Det har vel ikke skjedd noe med miss Fairfax?
Takk for at du spør.
Hun har sittet oppe hele natten og skrevet brev.
Hun takket ja til plassen mrs Elton ordnet, og har skrevet til Campbells.
- Jeg trodde hun ville vente. - Det trodde jeg også.
Senest i går ville hun bli her over sommeren, men så ombestemte hun seg.
Hun skal ta hånd om mrs Smallridges tre små jenter. Og lønnen...
Du aner ikke hvor godt betalt hun får.
Om de er som jeg var som liten, er hun verd høy lønn.
Så snilt sagt, miss Woodhouse. Men du er alltid så vennlig.
Jeg håper miss Fairfax føler seg lettet og fornøyd med beslutningen.
Hun gråt hele natten mens hun skrev.
Hun sa at hun var glad, men hun har aldri... grått av lykke før.
Miss Bates... Du har venner i Highbury.
Meg selv, min far, mr Knightley.
Vi står alle til tjeneste.
Vi vil ikke at du skal uroe deg for miss Fairfax framtid.
Er det deg, Emma?
Emma, lille venn. Mr Knightley skal ri til London, svært uventet.
- Jeg vet ikke hvordan det skal gå. - Jeg er på vei til London.
Er det noe du vil at jeg skal ta med?
Nei, ingenting.
Hvordan har min gamle venn det?
Emma sto opp tidlig for å besøke miss Bates.
Hun ble glad for paiene.
Så mye mat de hadde på utflukten!
Den ville blitt ødelagt. Et voldsomt sløseri med kjøtt.
Jeg minnet miss Bates om middagen her på fredag.
- Vil du også komme? - Da er jeg fortsatt borte.
Jeg blir borte i lengre tid.
- Det kommer plutselig. - Det er en plutselig avgjørelse.
Men jeg har tenkt på å reise en god stund.
Det gleder meg at miss Bates satte pris på maten.
Adjø.
Jeg forstår ikke hvorfor alle er smittet av denne reiselysten.
Til og med fornuftige mr Knightley.
Jeg tror at far ville blitt urolig.
George virker ikke frisk. Han er likegyldig og bisk.
Du er ikke deg selv. Du ville verken gå på middag hos Cavendish,-
- eller lete etter frosk med guttene.
Enkelte ville sagt at nøling er en normal reaksjon på de invitasjonene.
Hun skriver at mr Knightley er i dårlig humør.
Det er ikke likt ham. Han skulle ikke ha reist.
- Vi bør trekke om mr Knightleys stol. - Jaså? Som du vil.
- Hva er galt med den? - Jeg er vant til at han sitter der.
Jeg har ikke sett på stolen på mange år.
Den trenger nytt stoff.
"Emma skal trekke om mr Knightleys stol".
"Hun har også gjort flere forsøk på å besøke miss Fairfax",-
- "men hun er alltid for syk til å ta imot."
"Så i dag sendte Emma vår beste pilerot for miss Fairfax' helbred."
Jeg sende pileroten i beste mening,-
- men miss Bates skrev at Jane ikke likte den, og ikke orker å gå ut.
Hvor mye jeg enn forsøker, blir jeg aldri Janes venn.
Og det beklager jeg.
- Mrs Churchill er død. - Hva angår det oss?
Frank er endelig fri.
Vi beklager selvsagt mrs Churchills død.
Mrs Churchill har aldri vært likt, men nå må vi sørge over henne?
Jeg er så glad... for de sørgelige nyhetene.
Det er selvsagt trist, men det er også veldig interessant.
- Westons har alltid villet at Emma... - Folk gifter seg med hvem de vil.
Nå kan vi se framover. Frank kan gjøre som han vil.
- Hva er det? Er alt i orden? - Ja, ikke bli urolig.
- Hvordan skal jeg fortelle det? - Isabella? Barna? Knightley?
- Si hva det er, fort! - Nei, det er Frank.
Frank er forlovet med Jane Fairfax.
Jane Fairfax?
- Du kan ikke mene alvor. - De har vært forlovet siden oktober.
Siden de var i Weymouth.
Ja, jeg behøver nok en halv dag for å tenke over det.
Forlovet? Med henne? Hele vinteren, før han kom tilbake til Highbury?
Jeg trodde jeg kjente ham. Det har såret meg dypt.
Og faren hans. Vi kan ikke unnskylde deler av oppførselen hans.
Hvorfor kom han hit forlovet,-
- og lot som om han var så veldig ubundet?
Det måtte være hemmelig.
Mrs Churchill ville ha forbudt forbindelsen.
Det var tilfeller da hemmeligheten var nær ved å bli avslørt.
Han var på nippet til å fortelle deg det en gang.
Kort sagt, miss Woodhouse, du som kjenner til alt... Du må ha ant noe.
- Å, Emma... - Ikke vær urolig.
Ikke vær bekymret på mine vegne.
En gang... innbilte jeg meg at jeg var forelsket i ham.
Men jeg kan ærlig si at på mange måneder-
- har jeg ikke tenkt på ham på den måten.
Men...
Jeg var ikke forelsket i ham. Men hvordan kunne han vite det?
Hvordan kunne Jane tåle-
- at han ga all sin oppmerksomhet til en annen kvinne?
Ikke rart at hun ikke tåler synet av meg.
Det er så langt fra hva en mann bør være.
Ingen sannhet, ingen prinsipper, ingen integritet.
Så dårlig gjort! Og hva med mrs Smallridge?
Han lot Jane ta en plass som guvernante. Han skulle skamme seg!
Jeg må unnskylde ham. Han visste ikke om det.
Jane tok plassen fordi hun ikke orket å vente lenger.
Jeg er sliten, men ikke på den vanlige måten.
- Og fordi de kranglet på Donwell. - Jeg så Jane Fairfax spasere hjem.
Galskap!
Så fort han fikk vite det, og da tanten ikke lenger var i live,-
- vendte han seg til Jane, og gjorde slutt på flere måneders lidelser.
Flere måneders lidelser?
Var det hva vi var?
Vi, som ønsket ham velkommen til Highbury med åpenhet og vennskap.
Jeg... går ut fra at vi må lykkeønske dem begge.
Hvor skal vi dra? Hva skal vi gjøre?
For første gang i livet kan vi gjøre nøyaktig hva vi vil!
La oss forsøke å være fornuftige, og tenke over det.
Hva med en dans?
Miss Woodhouse. Har du hørt nyheten? Frank Churchill og miss Fairfax!
Hvem kunne ant det? Du selvsagt, men de har lurt deg også.
- Du, som kan se inn i folks hjerte. - Jeg tviler nå på det talentet.
Jeg ville ikke ha oppmuntret dine følelser for mr Churchill-
- om jeg mistenkte at han hadde følelser for Jane Fairfax.
Jeg? Hvorfor uroer du deg for meg?
Du tror vel ikke at jeg går og tenker på Frank Churchill?
Jeg er glad for at du er så rolig.
Men for ikke lenge siden fikk du meg til å tro at du var litt interessert.
Jeg? Nei. Aldri.
- Du tar feil. - Men hvem...?
Hvordan kunne du misforstå meg?
Vi skulle aldri nevne hans navn. Men han er så overlegen alle andre.
Hvem ellers skulle jeg mene? Frank Churchill...!
Jeg håper jeg har bedre smak enn å tenke på Frank Churchill.
Jeg syntes det var innbilsk bare å tenke på ham.
Men så sa du, her i dette rommet, akkurat der vi sitter nå:
Rarere ting har skjedd. Mange av ulik byrd er lykkelig gift.
Hvis du ga meg håp, du, som har kjent ham i hele ditt liv...
Harriet...
Nei, du kan ikke...
Har jeg rett om jeg tror-
- at du mener mr Knightley?
Ja visst!
Vi snakket om det da vi satt her.
Jeg kunne sverget på-
- at du nevnte Frank Churchill og tjenesten han gjorde deg.
Han jaget bort sigøynerne og bar deg hit.
Jeg husker nøyaktig hva vi sa.
Jeg sa at det var naturlig at du hadde følelser for ham.
Du fortalte i detalj om dine følelser da han reddet deg.
Jeg skjønner hva du mener.
Jeg tenkte på noe helt annet. Ikke sigøynere eller Frank Churchill.
Jeg tenkte på da mr Knightley ba meg opp til dans.
Da innså jeg hvor overlegen han er alle andre på jorden.
Miss Woodhouse?
Jeg vet at det er en overraskelse. Men trass i det...
Selv om du synes at han er meg fem millioner ganger overlegen,-
- så håper jeg at, som du selv sa, så har rarere ting skjedd.
Om han ikke har noe imot det,-
- så er du altfor storsinnet til å sette opp hindre for oss.
"Oss"?
Harriet...
Har du noen anelse om mr Knightley... besvarer følelsene dine?
Ja, det må jeg si at jeg har.
Miss Smith har førsteklasses egenskaper. Samtalen vår var givende.
Etterpå har han ofte snakket med meg.
Underjordbærplukkingen fortalte han om vekselbruk.
Ville han ikke minne deg på Robert Martins gode egenskaper?
Nei, absolutt ikke.
Jeg vet bedre enn å ha følelser for Robert Martin.
- Du oppmuntret meg til å sikte høyt. - La oss tenke på høytstående menn.
Mr Knightley er den siste mannen på jorden-
- som ville latt en kvinne tro at han føler mer for henne enn han gjør.
Takk, miss Woodhouse! Jeg er så lykkelig!
- Du må gå. - Ja. Jeg kan ikke treffe din far nå.
- Tilstanden min ville bekymret ham. - Slutt å snakke og gå nå.
Jeg må tenke over dette.
Jeg skulle ønske jeg aldri hadde møtt henne.
Så dum jeg er!
Så blind jeg har vært!
Harriet og mr Knightley?
Jeg har vært så opptatt av alle andres følelser-
- at jeg ikke kjenner mine egne.
Om mr Knightley skal gifte seg med noen,-
- så må det selvsagt bli... med meg.
For sent...
For sent.
Og det er helt og holdent min egen skyld.
Du store min! Frank Churchill og Jane Fairfax er forlovet,-
- og har vært det i månedsvis.
Jane var knust-
- og så full av anger at vi tilga henne straks.
De passer så godt sammen.
Er alt bra med deg, Emma?
Ja visst. Det er det alltid.
Der er du!
- Er du sint på meg? - På deg? Nei.
- Hvorfor skulle jeg være det? - Du så ut til å ville skjelle meg ut.
Tiden vil lege såret.
Den avskyelige uslingen!
Jeg synes synd på henne.
Du snakker om mr Churchill og miss Fairfax?
Jeg må ordne opp i dette.
Du tar feil om du tror at jeg trenger din medfølelse. Tro meg.
Jeg var blind for deres... følelser for hverandre.
Jeg rødmer når jeg tenker på en del ting jeg har sagt og gjort.
Men tro meg når jeg sier-
- at jeg ikke har noen annen grunn til å beklage at jeg ikke visste om det.
Jeg må tilstå at jeg ikke var helt sikker på-
- hvordan dypt engasjert du var.
Uansett hvor lite du følte før ham, så fortjente han det ikke.
Han er en skam for alle menn.
Jeg skammer meg over oppførselen min. Forfengeligheten min ble smigret.
Da han først kom tilbake, trodde jeg at jeg følte noe for ham.
Men jeg har ransaket hjertet mitt,-
- og jeg kan ærlig si:
Han har utnyttet meg. Men han har ikke såret meg.
Frank Churchill er en heldig mann.
Han finner en ideell hustru. Hans tante står i veien. Tanten dør.
Han har utnyttet alle, men de tilgir ham mer enn gjerne.
- Det høres ut som du misunner ham. - Det gjør jeg.
Hemmeligheten hans er i det minste avslørt.
Du spør ikke om hva min hemmelighet er?
Det er klokt av deg, men jeg kan ikke være like fornuftig.
- Jeg må fortelle deg... - Nei, ikke si det!
Tenk deg om først, for etterpå kan det ikke gjøres usagt!
Som du vil.
Vent!
Vær så snill, stopp!
Unnskyld.
Vi er gamle venner.
Jeg skal høre på alt du vil si, hvem det en gjelder.
Jeg skal si akkurat hva jeg synes, som din venn.
Jeg vil ikke...
Venner...!
Jeg vil at du skal være ærlig. Så si meg...
Har jeg ingen sjanse for å lykkes?
Min kjæreste Emma...
For det har du alltid vært, og kommer alltid til å være.
Min elskede Emma...
Jeg er ikke flink med ord.
Om jeg elsket deg mindre, kunne jeg kanskje snakket mer om det.
Men du kjenner meg.
Jeg har lekset opp for deg og skjelt deg ut...
Og du har båret det så tappert.
- Er dette sant? - Du får bare sannheten av meg.
Si meg hva du tenker.
Jeg kan ikke... Jeg vet ikke hva jeg skal tenke.
Det kan være Franks fortjeneste at jeg oppdaget hva jeg føler for deg.
Jeg fikk en følelse av at det startet straks han kom hjem.
Jeg så livet mitt her i et nytt lys.
Blottstilt for andre...
Og forsvarsløs om de valgte å ødelegge det.
Jeg var sikker etter Box Hill.
Jeg dro til London for å la følelsene kjølne.
Men det var galt sted å forsøke å glemme deg på.
Jeg snakket med Harriet.
Harriet?
Vi kan snakke om Harriet om du vil det.
Da jeg hadde snakket med Harriet-
- om et hemmelig kjærlighetsanliggende...
Så ransaket jeg mitt eget hjerte.
Og der var du,-
- og jeg er redd du aldri kommer til å forsvinne derfra.
Du vet at jeg elsker deg, men vi kan aldri gifte oss!
Det var alt!
Emma!
Emma...
Jeg kan aldri forlate ham!
Selvsagt, din far. Jeg har også tenkt på det.
I hele mitt liv har han fryktet at jeg skal forlate Hartfield!
Han klarer det ikke! Jeg gjør det ikke!
- Jeg har tenkt ut en løsning. - Det finns ingen løsning!
Jeg har fundert. Mitt hjerte er her.
Det spiller ingen rolle hvor jeg bor, bare hjertet mitt er der.
Jeg flytter til Hartfield så lenge som det er nødvendig.
Vil du gjøre det... for min skyld?
Jeg må kanskje gå frem og tilbake for å holde meg i form.
Men... jeg ville gjort mye mer uten å nøle.
La oss fortelle ham det.
- Nå? - Ja, nå.
John!
Jeg har nyheter til deg. Og jeg tror du kommer til å like dem.
Jeg, Harriet Smith, tar deg, Robert Martin-
- til min ektemake.
Å elske...
I gode og onde dager...
Jeg gratulerer deg med ditt valg.
Harriet!
Du trodde vel aldri at det skulle være oss som sto der framme?
- Nei, det trodde jeg ikke. - Likevel er jeg blitt skjelt ut!
Du er ikke helt uskyldig.
Nei.
Unnskyld.
Se på henne. Er hun ikke guddommelig? En engel sendt til meg.
- Så vær snill mot henne. - Jeg kan ikke love å være alvorlig.
Men det kan jeg love deg.
Kjør meg dit bort. Jeg vil se mrs Westons baby.
Er det ikke fantastisk? Mor kan snakke igjen.
Jeg håper vi omsider kan være venner?
Jeg har skrevet til deg tusen ganger for å be om unnskyldning.
Det spiller ingen rolle.
- Når blir det bryllup? - Aldri, håper min far.
Jeg vil fortatt være forlovet når jeg er 70.
- Er tiden inne? - Ja.
- Venter de? - Ja.
Det er en hel evighet!
To uker, så kommer jeg tilbake.
- Du vet fortsatt ikke hvor du skal? - Det er en overraskelse.
Du må dra. Du vil ikke reise...
... når det er blitt mørkt.
Unnskyld.
Strålende... De drar av gårde på en mystisk bryllupsreise,-
- mens jeg får passe hønsene.
Det er et under at far lot dem dra overhodet!
Det går en ulv løs, og vi behøver en mann som kan passe hønsene.
Havet!
Tekst: Evy Hvidsten www.undertext.com